POLKAN JA ÐAVKA
Las ta jääb, lähme koju. - No ütle nüüd! Lasi jalga, roju!
Oleksin ma olnud üksi, poleks põgenend ta ühti!
Ta unustaks, mis on ta nimi! - Lähme koju, vaiki seni.
Polkaða! - Ah? - Meil pääsu pole! Ma oma surma haistan.
Mis on me valik? - Taplus kole.
Võtan endale, kes võimsam paistab, sina võta see, ja julge paista!
Ära argust näita! - Polkaða, kardan, aita!
Kallid, ärge hukka saatke, meil sama selts, mind võtke õena!
Uskuge mu sõnu tõena: on samad kõrvad, saba - vaatke!
Kas pole karv mul hundi moodi? Mu unistus saand teoks!
Mind saatusena siia toodi! Ja et meid sõprus seoks:
rõõm olla teie vari - teile näitan, kus puhkab kari!
Teid tõin ma kohale: näeb karja põõsa varjust!
Oih! Nii ärge vaadake!
Oih, mis veel? Seal pole karjust!
Huntidega-kiskjatega tahtsid sõprust luua, kuid nahapäästjal tuli elu ohvriks tuua.
Jutustas Pastella